Gesundheit.
Добре ли си?
Как си? Искаш ли чаша вода?
- Искаш ли нещо за пиене? - Може ли млечен шейк или нещо подобно?
Колата ми е отвън. Искаш ли да се измъкваме оттук?
Да вървим.
Ей, по-леко!
Не си падам много по купоните. Обичам по-интимните неща.
Уау! Това ли е твоята кола?
Ами, това е служебна кола.
Това е най-готиното нещо, което съм виждал.
Сър.
Ако виждаш някого само в офиса, не можеш да го опознаеш.
Сега, когато съм тук с теб, наистина мога да почувствам какъв човек си.
- Ще ги ядеш ли? - Не.
- Ей, господине? Искате ли малко картофки? - Не, благодаря. Не.
Разбираш ли, в работна обстановка е трудно.
Сякаш има невидима преграда и дори ако някой те привлича...
- Ще звъниш ли на някого преди...? - Не.
Разбираш ли, в този момент от живота ми...
Не си играй с ра... Остави... Недей...
Аз наистина съм много уязвима в този момент. Разбираш ли? И аз...
Значи, аз обичам работата си и...
Катапулт!
Това е страхотно!
Ей! Ела горе!
- Това беше моя апартамент. - Наистина ли?
- Да. - Бих се радвала да видя къде живееш.
Винаги ли си живял сам?
Не. Не винаги.
Тоест само напоследък, или...
- Да... - Изчакай няколко дни и това ще мине.
Ами, те казаха, че ще отнеме шест седмици.
Е, това може да е болезнено, но...
затова са измислили Ксанакс, нали?
- Внимавай, стъпало. - Благодаря.
Не съм сигурна дали не е рано да го правим.
- Да правим кое? - Ами, аз...
Ами аз те харесвам и аз... аз искам да прекараме нощта заедно...
Искаш да кажем да преспим?
Ами, да!
Добре. Но аз ще съм отгоре.
- Тук ли живееш? - Да.
Готино е, нали?
Да...
Искаш ли сода?
- Сода. Искаш ли? - Да. Разбира се.
Преработих го, за да не ти трябват монети.
Недей... Не... не, недей.
- Какво? - Лепилото още не е засъхнало. Извинявай.
- Извинявай! - Няма нищо. Не си счупила нищо.
- Искаш ли да играем пинбол? - Не.
- За това също не ти трябват монети. - Не, благодаря.
Добре.
- Това батуд ли е? - Да. Искаш ли да го пробваш?
Не!
Пробвай го. Забавно е.
И е лесно. Хайде. Ела.
- Ще ти хареса. Лесно е. - Имаш ли вино?
- Събуй си обувките. - Можем да поговорим няколко минути.
Господи! Дай ми и другата.
Добре. Сега гледай. Наистина е просто.Само да махна големите топки оттук.
- Не, наистина, ще гледам. - Хайде. Забвно е! Ще го направим заедно. Хоп!
Отлично.
- Ще ми помогнеш ли? - Разбира се.
Добре... скачай.
- Искаш да скачам? - Да. Просто скачай.
- Ето. Сега можем да пийнем. - Не, не, не! Скочи наистина.
Разбираш ли, застани тук и се вдигни във въздуха... Давай.
Остави малко въздух между теб и бату...да.
- Ето. - О, хайде, де! Ще го направя с теб, става ли?
Готови? Хайде. Добре, скачай. Виждашп ли? Просто така - това е то...
Това е всичко. Добре. Добре.
Ето. Ето. Да!
Лесно е! Всеки може да го прави.
Ей! Как го правиш?
Добре!
- Здрасти. - Ето.
- Какво? - Избери една.
Добре, опитай пак.
Тази.
Това е за теб. Това е светещ-тъмното пръстен с компас, за да не се загубиш.
Лека нощ.
Забавлява ли се снощи?
- Разбира се. Да. - Да, тръгна си доста бързо.
- Закарах го до тях, Пол. - О! Хареса ли му?
- Не ставай смешен. - Това съм аз господин Смешен.
Господин Стар Глупак.
Не ми се излиза довечера.
Защо? Те са твои приятели.
Знам.
Остави го!
Ще престанеш ли?
Трябва ли да си играеш с всичко?
Баскин?
Не искаш ли да играем баскетбол? Можем да сме отбора на компания Макмилан.
- Не. - Любимият ми спорт е видео-хокея.
- Това не е спорт. - Иска само координация между очите и ръцете.
- Не е спорт, ако не се поизпотиш. - Ами голфа? Там не се потиш. А е спорт.
- Да, машината не върши цялата работа. - Състезания с коли?
- Млъквай, Баскин! - Какви бяха правилата?
Казах ти. На линията при сервиса, жълтото е извън терена, играем до 21. Готов?
Извинявай... Извинявай.
- Едно-нула! - Чакай.
Давай! Дръж, дръж, дръж! Attaboy!
Добре, готов ли си?
- Добър опит! - Това беше вътре.
Две-нула. Стана две-нула. Готов ли си? Започваме!
Това беше вътре. Браво. Точка.
- Какво има? - Бавиш се!
Бекхенд.
Да!
- 19-18. - Това беше под чертата.
- Какво? - Ти каза, че трябва да е над чертата.
- Не съм. - Каза, че трябва да е над чертата при сервис.
Не, не съм! Дай ми проклетата топка!
- Това не е честно. - Ще ми дадеш ли проклетата топка?
- Не. - Дай ми топката, малко лайно такова!
- Това е мой сервис. - Дай ми топката!
- Дай ми проклетата топка! Никога не съм казвал това! - Да, каза го.
Дай ми... Дай топката.
Дай топката!
Дай ми топката.
- Ти лъжеш. - Не, не лъжа. Дай ми топката.
Дай ми топката!
Дай ми... Дай топката!
Добре. Но ще го играем отново. Ще го играем отново!
- Не трябваше да ме удря. - Зная.
Той се страхува от теб.
- Ти не играеш неговата игра. - Аз опитах да играя неговата игра. Той ме наби.
Ако го е страх от мен, тогава защо ме бие?
Набил те е, защото се страхува от теб.
- Не разбирам. - Той просто си е такъв.
За него всичко е война. Всички са врагове.
За него това не е просто работа, това е война.
А ти защо си толкова мила?
Какво?
Работиш колкото и той, а не си като него.
Не ме познаваш толкова добре.
Напротив.
Ти си от най-милите хора, които съм срещал.
Как го правиш това?
- Какво е това? - На какво ти прилича? Шампоан, самобръсначка, паста за зъби,
- две връзки и касета с упражнения. - Сюзън...
о, и си искам ключовете.
Разбира се.
Това са само няколко драскотини.
- Той няма нищо общо. - Той е просто следващия!
Първо беше Том Коулфилд, после Хенлън, после Голдинг, след това аз.
- Пропускам ли някого? - Вече не е така.
Какво му е толкова особеното на Баскин?
Той е порастнал.
Сюзън...
Не мога да повярвам, че спомена Голдинг.
Хвани го. Хвани тестото. Дръж.
Колко топчета тесто имаме?
Сега сте вие! Хвърлете ми едно топче.
Боже!
Хвана го! Наистина е добър!
- Честит рожден ден - Изненада!
Честит рожден ден
Честит рожден ден, скъпи Джош
Честит рожден ден
И много още!
Честит рожден ден.
Ах, ти!
Какво ще си пожелаеш този път?
Сетих се, можем да вземем няколко бири, малко порно-списания...
- Не мога, Били. - Разбира се, че можеш. Днес е рождения ти ден.
- Трябва да отида на едно място. - Къде?
Ами, трябва да се срещна с един човек и...
- Имаш цяла вечер. - Да, знам, но...
Виж, аз просто... Просто не мога сега, разбираш ли? Но ще ти се обадя, става ли?
Става ли? Ще ти се обадя.
О, благодаря ти отново, Били. Беше весело.
- Здрасти. - Здрасти.
- Искаш ли да влезеш? - Разбира се.
Седни.
- Искаш ли да ходим? - Да!
Ще пробваме ли пак?
Имат колички, които можеш да караш, само че са на релси.
- Така че не можеш да излезеш от пътя. - Така че ти всъщност...
- Имаш голямо петно от горчица там. - Какво?
- Горчица. - Къде?
Точно там.
- Махна ли се? - Ами... Тук.
- Ето... махна ли се? - Да.
- Чуй. -О, музика?
Искаш ли да танцуваме?
Да танцуваме?
- Не е задължително, ако не ти се танцува. - Добре.
- Добре.
Студено ли ти е?
Можем да си вземем горещ шоколад.
Можеш да вземеш якето ми, ако искаш.
Не съм правила това от доста време.
Какъв си бил като по-млад?
- О, ами, не бях много различен. - Щом става дума за теб, вярвам го.
Мисля доста за теб.
Лудост е.
В колата,
лежейки в леглото...
Просто никога не съм излизала с човек като теб.
С другите мъже все трябва да крия нещо.
С теб чувствам, че мога да ти кажа всичко.
Сюзън?
Сюзън...
Има нещо, което мисля, че трябва да ти кажа.
Какво?
Искаш на светло?
- Добро утро, господин Баскин. - Добро утро. Ей, Брет, как си?
- Здравейте всички. - Здравей, Джош.
Джош, гепи, мой човек!
- Добрутро. - Добрутро.
- Добро утро, сър. - Бих искал едно кафе, госпожице Патерсън.
- Но вие не пиете кафе! - Направи го черно.
Знаете ли, трябва вие двамата да дойдете във Върмон. Толкова е красиво там горе.
- Празнувахме нашата годишнина там. - Ти гледаше телевизия през цялото време.
Пуках и пуканки. Гледахме интелектуални предавания.
Някой гледа ли оня страхотен документален филм за Колумб по PBS оная вечер?
- Не. Хубав ли беше? - Нямах представа, че е имал четвърти кораб.
- Да, Санта Кристина. - Точно така.
Само че при второто плаване.
- Ти също си го гледал. - Не.
- Но съм учил тези неща. - Наистина?
- Татко, трябва да ми помогнеш по алгебра. - Не сега, Адам.
- Но, татко... - Адам, имаме гости.
Алгебрата му е най-трудна.
- Опитахме учители, всичко. - Алгебра?
- Това също съм го учил. - Не е ли сладък?
Нека си представим, че Лари Бърд ще отбележи десет точки в първата четвъртина.
- Колко ще отбележи за цялата игра? - 40 точки.
- Вероятно, нали? И това е алгебра. - Вярно.
- Но това е...? - Да.
Една четвърт са десетте точки, които отбелязва през тази четвъртина. Точно като четири...
Права си, той е чудесен.
Знам.
"Отдел Обслужване на потребители"?
И-е-е, братче! Дойде!
Никога не съм правил такова нещо.
Свържи се с художествения отдел по телефона. Свържи се!
- Изпрати някого за сандвичи. - Каджун или дели?
Може би следващата година, Брайън. Следващата година.
- Можеш да го направиш. - Не мога да планирам цяла линия.
Защо? Никой не знае за играчките повече от теб.
Сюзън, за да го направя, трябва маркетинг и стратегия и подобни!
Той иска само предложение.
Ти дай идеите аз ще се оправя с маркетинга.
- Но... - Хайде, ще стане страхотно.
Ами, не знам. Нямам никакви идеи за нови играчки или други такива.
Да, ами, кажете му, че съм го търсил отново.
- Ще му предам, господин ... - Копеки. К-О-П...
- Знаете ли, той е много зает. - Да, ясно.
Ами, кажете му, че е важно.
Виж, няма да е като тези, при които просто следваш историята.
Можеш да направиш цяла нова история, само с натискане на тези бутони.
Електронен комикс? Това е забележително!
Като жив комикс. Ще бъде различен всеки път.
Това е невероятно. Ти си гениален.
Ако си харесаш някой, можеш да си го гледаш отново и отново и отново.
Ти си прекрасен.
Наистина ли ти харесва?
- Наистина? - Наистина.
- Мислиш ли, че Мак ще я хареса? - Аз мисля...
Знаеш ли какво можем да направим? Можем да правим спортни комикси,
където, ако си решил да откраднеш секунда или нещо такова...
Можем да правим книги за спортове - бейзбол, футбол...
Наистина, това става почти за всеки спорт Хокей!
Какво правим?
Какво става тук?
Ами, ние...
Нещо лошо ли има?
- Не ти ли харесва? - Не! Не.
То е...
Искам да кажа, че ако това е афера, е едно,
но ако е...
Ако е нещо друго...
Не че трябва веднага да разберем. Но ако мислим, че това може да се превърне в нещо друго,
ами...
Какво мислиш за всичко това?
Какво мисля за кое?
Ами, какво мислиш за мен?
Какво означава това?
Сряда ще е по-добре от четвъртък.
- Господин Баскин не може да бъде ... - Да, идейният проект е при мен.
Къде се изгуби? Не мога да те открия.
- Точно съм се захванал с една работа, изчакай за момент. - Имам списъка.
- Не можеш ли да изчакаш една минута? - Какво? Това е той. Това е списъка.
Можеш ли да дойдеш пак към обяд? В момента съм малко зает.
- Ехо? - Зает?
- Били! - Да не си се побъркал?
- Господи, Били! Госпожице Патерсън! - Точно това чакахме!
Имам работа за вършене, не разбираш ли? Имам крайни срокове да гоня. Боже!
Кой, по дяволите, си мислиш че си?
Ти си Джош Баскин, помниш ли? Ти си счупи ръката на моя покрив!
Аз те покрих, когато Дайсън искаше да ти откъсне главата!
Нищо не разбираш, нали? Това е важно!
Аз съм най-добрият ти приятел. Какво е по-важно от това, а?
И съм три месеца по-голям от теб, задник!
"Стоиш пред пещерата на злия магьосник."
"Около теб са телата на убити ледени джуджета."
"Разтопи магьосника."
"С какво би искал да го разтопиш?"
"Хвърли термо-мрежа."
- Идвайте на вечеря! - Само пет минути още!
Джош? Какво има?
Какво е станало?
Не ти го казах, защото мислех, че няма да ми повярваш,
а ако ми повярваш, няма да ме харесваш повече, така че...
О, скъпи, недей така! Можеш да ми кажеш всичко. Какво има?
Сюзън, не съм този, за когото ме мислиш.
Какво искаш да кажеш?
Преди да те срещна бях в Лигата на малките.
Бях в Лигата на малките, ходех с колело на училище и играех с приятелите си...
Джош, за какво говориш?
Искам да се прибера в къщи.
Липсва ми моето семейство, Сюзън, и искам да се прибера в къщи.
О, Боже! Ти си женен!
- Не! Не... - Знаех си, че е твърде хубаво, за да е истина.
- Трябваше да има нещо! - Сюзън, не съм женен.
- Не си ли? - Не.
Аз съм дете.
Какво?
Аз съм дете, Сюзън. И аз... Аз не съм готов за всичко това!
О, това е чудесно. Това е... Това е просто страхотно.
- Виждаш ли, случи се... - Не, разбирам.
- "Не съм готов да се обвържа." - Не! Не, ти не разбираш.
- Аз съм на 13 години. - О, а кой не е?
Да не мислиш, че у мен няма едно изплашено хлапе?
Не, имам в предвид, че наистина съм на 13!
Когато си легнах една вечер, бях дете, а когато се събудих, бях възрастен.
Да бе. Вчера бях ученичка с плитки.
- Защо правиш това? - Имаше карнавал...
- Моля те! - Пожелах си нещо от машината Золтар.
О, престани!
В машината имаше една глава, дето се клатеше и приличаше на дявол.
Ако вкараш четвърт долар в устата му, можеш да си пожелаеш нещо. Направих го! Поисках да стана голям.
Това, което се опитвам да ти кажа е, че станах възрастен, но в действителност съм само дете.
Добре, Джош. Дете си.
Виж, не знам какво се опитваш да ми кажеш,
но утре имаме важна презентация, така че отивам да поспя.
Тъпи боклуци! Скапани боклуци!
Приятел, няма що! Хич не ми е притрябвал.
Смотано яке!
Джош?
Джош!
Здравейте, госпожо Баскин.
Здрасти.
Тъкмо се ровех в разни неща тука.
- Косата ти е станала по-дълга. - Вчера се подстригвах.
Той имаше рожден ден.
Знам.
Той ще се върне съвсем скоро.
Всичко ще бъде наред.
- Надявам се. - Лека нощ.
Точно тук! Сий Пойнт Парк, Ню Йорк.
Е?
- Да? - Очакват ви.
Благодаря.
Ще се видим.
От вътрешната страна има плосък екран с картинки.
Четеш ги и когато стигнеш до края, трябва да си избереш
какво трябва да направи героя - ако той трябва да се бие с дракон, натискаш бутон.
- Пол? - Не разбирам.
- Ами... - Пол!
- Това е комикс... - В него има компютърен чип,
който съдържа възможните варианти. В края на страницата ти решаваш как да се развие историята.
- Точно това е същественото. - Страхотно, Сюзън.
- Детето прави свой собствен избор. - Възможно ли е да се реализира?
Да! Всъщност, това е много проста програма.
Нали така?
Какво става, когато свършат възможните варианти?
Това е хубавата страна. Можем да продаваме различни приключения.
Просто вкарваш чисто нов диск и получваш цял нов набор от възможности.
Можем да го продаваме на пазара на комиксите.
Веднага се връщам.
Колко струва устройството?
Ами, нашата предварителна оценка беше около седем...
Около седем долара,
с крайна цена към клиента около 18.95.
И вие смятате, че дете ще даде 19 долара за комикс?
Мисля, че дете...
Бихте ли ме извинили?
Джош?
Джош!
Ще ме закарате ли до Сий Пойнт Парк, Ню Йорк?
Сий Пойнт Парк? Джош!
- Не бързай толкова! - Ето.
Джош! Джош!
Ще се видим в къщи!
Е-е-е!
Извинявай, познаваш ли го? Познаваш ли Джош?
- Да. - Трябва да ми кажеш къде замина.
- Коя си ти? - Аз съм...
Аз съм неговата приятелка.
- Били Копеки. - Трябва да ми кажеш къде замина.
Моля те, кажи ми.
Кажи ми!
Тръгни, по дяволите!
- Джош? - Сюзън!
Не можеш да си тръгнеш просто така.
Не можеш просто да станеш, да излезеш и да си заминеш.
Знам. Наистина съжалявам.
Наистина съжалявам, но... Не знаех какво да правя.
Не знаех какво да кажа.
О, Боже!
Получи желанието си.
- Опитах се да ти кажа... - Аз не те изслушах.
- Предполагам, че не съм те чула или не съм искала. - Опитах се да ти кажа вчера.
- Дори, ако те бях изслушала... - Мислех си за това. Аз...
Има милиони причини да си ида у дома и само една причина да остана.
Коя е тя?
Ами...
Ти!
О, хайде... Ела.
На колко години си? Петнайсет? Шестнайсет?
Аз съм на тринайсет.
Това обяснява нещата!
Можеш да дойдеш с мен.
Не!
Не...
Защо не?
Била съм там веднъж.
Достатъчно трудно е първия път.
Знаеш ли какво имам предвид?
Не знаеш какво имам предвид.
Хайде, ще те закарам у вас.
- Съжалявам. - Няма нищо, ще ми мине.
Ти ще се оправиш.
След десет години, кой знае?
Може би трябва да си запазиш номера ми.
Значи тук живееш?
- Коя е точно? - Точно онази там, точно...
Хубава е.
Ще ми липсваш.
И ти ще ми липсваш.
- Дори няма да си спомняш за мен. - Напротив, ще те помня.
Мамо?
- Мамо! - Джош?
- Аз съм! - Джош?
Джош! О, Боже мой!
О, благодаря на Господ, ти ве върна!
О, мамо... Толкова ми липсваше.
- Просто не съм достатъчно добър. - За какво говориш?
Ти пращаш топката над мрежата почти всеки път.
Просто трябва да свикнеш с по-широка бата.
- Мислиш ли, че мога да се справя? - Да!
- Хайде, ще поиграем още след вечеря. - Добре. Ще ти се обадя.
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '1988